Author: root

Однією з найактуальніших проблем сьогодення є зростання агресивності підлітків. Це пов’язано передусім із загальною соціальною напруженістю, психологічною неврівноваженістю всього суспільства, зростаючою кризою соціальної системи.
В агресивності є свої позитивні і негативні тенденції. наприклад, вона може виявлятися в ініціативності та активності або ворожості, неслухняності й опорі. Агресивність здатна розвинути ініціативність або ж зробити дитину настирливою, недовірливою й лякливою.
Головним завданням практики є розвиток позитивних сторін агресивності й запобігання негативним. Для цього слід дати визначення агресії та дослідити основні детермінанти її виявів.
Агресія – індивідуальна або колективна поведінка чи дія, спрямована на спричинення фізичної чи психічної шкоди або навіть на знищення іншої людини чи групи.
На підставі вивчення великого контингенту агресивних і неагресивних дітей одержано інформацію щодо індивідуальних психологічних особливостей саме тих дітей, агресивність яких перевищує середній рівень. Це такі категорії дітей:
Діти, схильні до прояву фізичної агресії. Дітей цієї групи вирізняє відсутність стриманості й розсудливості, небажання відкладати задоволення своїх потреб. Вони прагнуть задовольнити власні бажання одразу, при цьому серйозно не задумуючись над тим, якими будуть наслідки їхніх учинків.
Діти, схильні до прояву вербальної агресії. Дітей з означеною формою агресії відзначає виразна психічна неврівноваженість, яка виявляється у високій тривожності, почутті невпевненості, занепокоєнні і підозрілості. у поєднанні з підвищеною чутливістю та збудливістю у цих дітей малозначущі подразники викликають неадекватно бурхливі вибухи дратливості і гніву.
Діти, схильні до непрямої агресії. Агресивність цих дітей, можливо, є результатом амбівалентності їхньої натури; з одного боку, - це сміливість, рішучість, здатність до ризику, честолюбство, а з іншого – емоційна чутливість, залежність від поведінки інших осіб, бажання привернути до себе увагу оточуючих.
Агресивна поведінка виявляється вже в ранньому віці, випробовуючи батьківське терпіння і створюючи напруження у стосунках з однолітками.
Найгостріше постає проблема агресивної поведінки у підлітковому віці, коли здійснюється перехід до нового щабля розвитку особистості; серед підлітків посилюється негативізм, демонстративна стосовно дорослих поведінка, частішають випадки проявів жорстокості й агресивності. Треба зазначити, що агресія підлітків безпосередньо не пов’язана з порушенням правил і норм й відокремлюється від асоціальної поведінки.
Дослідження причин і форм агресивної поведінки підлітків є необхідною передумовою розробки психолого-педагогічних методів корекції.
Дослідження проводилось у 8 класі Городницької СЗШ. В дослідженні брали участь 24 дитини.
У даному дослідженні були використані слідуючи методи:
опитувальник Басса-Даркі;
тест-опитувальник з методом „незакінчені речення”;
бесіди з учнями;
спостереження за учнями.
З метою виявлення основних причин і форм агресивної поведінки клас був розділений на чотири групи залежно від індексів агресивності і ворожості, що були отримані згідно з опитувальником Басса-Даркі.
1 група – учні з високим індексом агресивності;
2 група – учні з низьким індексом агресивності;
3 група – учні з високим індексом ворожості;
4 група – учні з низьким індексом ворожості.
Для вияву форм агресивної поведінки був використаний опитувальник Басса-Даркі.
Аналіз даних, отриманих в 1 і 2 групах, свідчить, що серед високо агресивних учнів переважає фізична агресія, тобто застосування ними фізичної сили проти інших осіб. Друге місце посідає аутоагресія. Вони переконані, що завдають шкоди оточуючим їх людям і схильні відчувати докори сумління. Тут зазначимо, що у низько агресивних учнів ця форма агресивної поведінки знаходиться на першому місці. Негативізм посідає третє місце в групі високо агресивних дітей. Ця форма поведінки спрямована проти керівництва. Пасивний опір посилюється аж до активної боротьби проти встановлених правил.
У групі низько агресивних учнів негативізм займає друге місце. Це вказує на те, що учні цієї групи активніше виступають проти обмеження своєї свободи. Третє місце в цій групі посідає фізична агресія, що свідчить про застосування ними фізичної сили у виключних випадках.
Дані, отримані в 3 і 4 групах, свідчать про переконання учнів у тому, що вони завдають шкоди оточуючим. Внаслідок цього учні цих груп відчувають докори сумління.
Така форма агресивної поведінки, як аутоагресія, посідає перше місце в обох групах. В учнів з низьким індексом ворожості відзначається застосування фізичної сили проти інших. Учні з високим індексом ворожості рідше застосовують фізичну силу до оточуючих. Однак у них сильніше виражено почуття ненависті, гніву за скривдження. Це спричинює підозру, недовіру до оточуючих людей, які, на їх погляд, здатні зашкодити.
У групі низько ворожих учнів більше виражена опозиційна форма поведінки, спрямована проти керівництва. У них пасивний опір може перейти у активну боротьбу проти встановлених правил.
Відповідно, на 1 місці в обох групах знаходиться аутоагресія, на другому місці в 3 групі – підозрілість, в 4 – фізична агресія, на 3 місці в 3 групі – фізична агресія, в 4 – негативізм.
Отже, такі форми агресивної поведінки, як аутоагресія, негативізм, підозрілість, використовуються учнями як засіб задоволення потреби в домінуванні, самовираженні і самоствердженні.
Дані, отримані в процесі бесіди з учнями, свідчать про те, що учні 1, 3 груп переважно з неблагополучних сімей. В їх сім'ях панує атмосфера байдужості батьків до дітей та один до одного. В дитинстві майже всіх дітей били, принижували та застосовували до них інші форми покарання.
В багатьох сім'ях жорстоке ставлення до дітей спостерігається і зараз. Особливо відзначаються напружені стосунки з батьками. Батьки практично не приділяють уваги своїм дітям, мало цікавляться їх справами.
Дуже напружені стосунки відзначаються між самими батьками. Учні вказують на, батьки постійно сваряться, ображають один одного в їх присутності.
Зовсім інша атмосфера панує в сім'ях учнів 2 і 4 груп. Це атмосфера взаєморозуміння і любові. Батьки багато уваги приділяють своїм дітям. Їх стосунки побудовані на довірі.
Таким чином, атмосфера в сім'ях учнів 1 і 4 груп визначає їх агресивну поведінку. Учні 1 групи активно використовують таку форму агресивної поведінки, як вербальна агресія, оскільки сімейні чвари й образи є для низ звичайним способом спілкування в сім'ї.
У цілому їх агресивна поведінка, з одного боку, є моделлю батьківської поведінки, а з іншого – результатом жорсткого ставлення батьків до дітей і намагання якось привернути увагу до себе.
У 3 групі неблагополучна сімейна обстановка сприяє прояву в учнів тривожності, скутості, невпевненості в собі. Жорстокість батьків слугує причиною виникнення образ, ненависті, гніву.
Таким чином, учні з неблагополучних сімей більш схильні до агресивної поведінки порівняно з їх однолітками. Характер стосунків між батьками і дітьми, дисгармонія в сім'ї, є чинниками, що визначають агресивну поведінку дітей.
Становлення агресивної поведінки – складний і багатогранний процес, в якому діє ціла низка чинників.
Агресивна поведінка підлітків постає як спосіб:
задоволення потреби у спілкуванні;
самовираження і самоствердження;
від реагування на неблагополучну обстановку в сім'ї і на жорстоке ставлення з боку батьків;
досягнення значущої мети.
Таким чином, в підлітковому віці агресивна поведінка являє собою своєрідний захисний механізм.
Враховуючі всі чинники, що беруть участь в становленні агресивної поведінки підлітків, можна попередити чи обмежити прояв форм агресії. З цією метою на основі проведеного дослідження з учнями 1 та 3 групи була проведена психокорекційна робота, яка включала в себе 15 занять.
На останньому занятті з метою оцінювання ефективності корекційних впливів була проведена повторно методика Басса-Даркі.
В результаті обробки результатів з'ясувалося, що в деяких дітей з першої групи знизився індекс агресивності, а у дітей з 3 групи знизився індекс ворожості.
Треба зауважити, що значні зміни ми можемо спостерігати пізніше, тому що це дуже складний, довготривалий процес, на який впливає багато чинників.
На основі проведеного дослідження були розроблені рекомендації, які дозволяють педагогам і батькам стримувати агресивну поведінку підлітків.
Кращий спосіб уникнути надмірної агресивності підлітка – виявляти до нього більше любові і ласки, яких він так потребує.
Батьки повинні стежити за своєю поведінкою в сім'ї. Кращий спосіб виховання дітей – єдність їх дій.
Не можна застосовувати фізичні покарання.
Допомагати підлітку знаходити друзів.
Необхідно пояснювати підлітку наслідки агресивної поведінки.
Враховувати у вихованні та навчанні особистісні властивості підлітка.
Давати можливість підлітку задовольняти потреби в самовираженні і самоствердженні.
Необхідно обмежувати перегляд відеофільмів. Це ж стосується й комп’ютерних ігор.
Необхідно енергії підлітка надавати раціональне спрямування.
ПРОГРАМА КОРЕКЦІЇ АГРЕСИВНОЇ
ПОВЕДІНКИ ПІДЛІТКІВ
Мета: зниження у підлітків рівня агресивності до стану норми з контролем результату й закріпленням позитивного ефекту до кінця корекційної програми та через 6 місяців.
Завдання:
зниження рівня агресивності у підлітків;
формування в учнів віри у свої сили й можливості;
навчання агресивних дітей прийнятним способам вираження гніву;
навчання дітей навичкам розпізнавання і контролю, умінню володіти собою в ситуаціях, що провокують вибухи гніву;
формування здатності до емпатії, довіри, співчуття, співпереживання;
розвиток уміння контролювати рівень агресивності;
підготовка вчителів і батьків до виконання ними завдань корекції.
Предмет корекції: емоційна сфера підлітків.
Методи корекції: ігротерапія, проективний малюнок, психогімнастика, методи поведінкової корекції.
Засоби корекції: ігри, вправи, бесіди, прийом неігрового типу, спрямований на зниження рівня тривожності, розвиток комунікативних здібностей.
Етапи корекції:
Діагностичний.
Настановний.
Корекційний.
Етап оцінки ефективності колекційного впливу.
ДІАГНОСТИЧНИЙ ЕТАП
Мета: діагностика особливостей розвитку підлітків; виявлення параметрів, що потребують корекції; формування загальної програми психокорекції
Заняття 1
Заняття присвячене знайомству з класом і проведенню тестування на виявлення підлітків з підвищеним рівнем агресивності. Для цього використовується опитувальник Басса-Даркі.
Заняття 2.
Заняття присвячене індивідуальному знайомству з підлітками, рівень агресивності яких вищий від норми. Заняття передбачає завоювання довіри школяра, усунення скупості у спілкуванні й остраху говорити про себе. Для визначення емоційного стану пропонують виконати малюнок (кольоровими олівцями) без якоїсь певної тематики, тобто намалювати те, що хочеться в даний момент. Наприкінці заняття учневі пропонують модифікований варіант „Методики малюнкової фрустрації” С. Розенцвейга.
Заняття 3.
Заняття передбачає індивідуальну бесіду з метою не тільки виявлення основних факторів, що сприяють підвищені й агресивності підлітка, а й можливості їхнього усвідомлення учнем, а також, щоб поговорити про наболіле й виговоритися. Бесіда допоможе також визначити коло тих людей, обставини, що викликають почуття агресивності для наступної роботи з учнями.
Наприкінці заняття проводиться тест-опитувальник згідно з методом „Незакінчені рушення”.
Заняття 4
Мета якого підготувати підлітків психологічно до роботи у групі, заспокоїти їх хвилювання, надати впевненості в собі й віри в те, що групові заняття допоможуть подолати труднощі в розпізнаванні і контролі, умінню володіти собою в ситуаціях, що провокують вибухи гніву.
НАСТАНОВНИЙ ЕТАП
Мета: викликати бажання взаємодіяти та співпрацювати з психологом, внести зміни у своє життя; зняти стан агресивності; підвищити здатність до емпатії, довіри, співчуття.
Заняття 5.
Заняття присвячене знайомству підлітків між собою. І навіть якщо підлітки знайомі – це можливість по-новому глянути один на одного. Підлітки сідають у коло психолог пояснює учням, що вини разом будуть зустрічатися на спеціальних заняттях, де будуть грати, малювати, ділитися своїми проблемами й радощами, вчитися розуміти один одного, допомагати й підтримувати.
Учасники групи ознайомлюються з правилами групової взаємодії:
Участь у вправах, іграх – добровільна.
Слухати товаришів потрібно мовчки, не перебивати й не коментувати.
Критикувати вчинок, а не людину, причому в м'якій формі.
Говорити тільки те, що думаєш і відчуваєш, а не перефразовувати думки інших.
Не обговорювати поза групою те, що відбувається в ній.
1. Гра „Знайомство”
Мета: можливість вийти з власного „я”, подивитися на себе по-іншому й у перспективі стати іншим.
Кожному учасникові групи пропонують назвати себе власним або вигаданим ім'ям, і тільки назване ім'я, фігуруватиме у спілкуванні. Вибір імені говорить про те, як підліток сприймає своє я.
2. Малювання на тему „Моя сім'я”
Мета: невербальне символьне вираження змісту обраного імені.
Після того, як усі учасники групи назвали свої імена, підліткам пропонують подумати й намалювати малюнок „Моя сім'я”, що у вигляді символів або образів відображав би зміст обраного імені. Після виконання малюнка проводиться обговорення робіт.
3. Рухлива гра „Море хвилюється”
Мета: визначення емоційного стану й передача його невербальними засобами; краще знайомство з учасниками групи; створення позитивного емоційного фону; корекція нетерплячості.
Група обирає ведучого, який повертається спиною до інших і вимовляє слова: „Море хвилюється раз”. На рахунок „три” школярі повинні завмерти в незвичайній позі. Ведучий по черзі підходить до кожного учасника гри, включає його й намагається відгадати, кого й у якому емоційному стані він зобразив. Потім кожен гравець сам пояснює, що він хотів зобразити.
При цьому група обов'язково аналізує виразні невербальні засоби передачі образу (міміка, погляд, жести, положення тулуба, стиснуті кулаки тощо), оцінює наскільки вдалим був цей вибір. Гра вчить розрізняти й читати емоційний стан інших людей, адекватно передавати свій стан. Гра також коригує нетерплячість, виховує стриманість. Керівникові групи варто звернути увагу на те, страшних, агресивних чудовиськ чи слабких, зляканих тварин зображували учасники групи.
4. Вправа „Слухаємо себе”
Мета: розвиток здатності до релаксації, уміння слухати себе й визначити свій настрій; уміння діагностувати емоційне самопочуття учасників групи.
Школярам пропонують сісти в зручній позі, заплющити очі, розслабитися й прислухатися до себе, ніби зазирнути в себе, й подумати: що кожний відчуває, який у нього настрій. Через кілька хвилин усі учасники групи по черзі розповідають, не розплющуючи очей, про те, як вони почуваються і в якій у них настрій. Права дає змогу діагностувати емоційне самопочуття підлітків, сприйняття ними форм і методів роботи групи.
5. Вправа „Подаруй усмішку”
Мета: навчитися знімати скутість обличчя за допомогою усмішки, підтримувати усмішкою, бажати добра навколишнім; створити і підтримувати позитивний емоційний фон; усувати страхи.
Психологові варто пояснити підліткам значення усмішки у житті та самопочутті людини. Напруженість м’язів не тільки відображає, а й формує поганий настрій, у тому, негативні емоції. Мають бути напруженими тільки ті м’язи, що необхідні, всі інші повинні бути розслабленими. Цілком розслаблена людина стирає всі негативні емоції. Усміхайтеся! За серйозного виразу обличчя напружені 17 м’язів, в усмішці – 7. Фізіологічний сміх – це вібрація й масаж, що знімають напруження. Усмішка покращить настрій вам і навколишнім, для усмішки шукайте приводу, провокуйте усмішку.
Усі учасники групи беруться за руки і дарують один одному усмішки: кожен підліток повертається до свого сусіда праворуч або ліворуч і, побажавши йому чогось гарного, усміхається. Той у свою чергу посміхається наступному сусідові і т.д.
Керівник групи цікавиться враженнями школярів від заняття, дякує за роботу й запрошує на наступну зустріч.
Заняття 6. Релаксаційний комплекс „Контраст”
Мета: навчання методів релаксації, зняття відчуття тривоги, хвилювання, емоційного напруження.
Найпростіший спосіб відпочити полягає в тому, що спочатку напружують і втомлюють м’язи, потім різко розслаблюються.
1 частина комплексу
Зобразіть нудьгуючих людей: руки покладіть на коліна, кисті вільно опустіть, корпус нахилений уперед, голова опущена. Заплющте очі. Вдихніть носом вільно та неглибоко. Вдихніть, звертаючи увагу на свої відчуття від проходження повітря на видиху. Вдих, видих – пауза. Подихайте так, роблячи акцент на видихові.
Зосереджуємо увагу на ногах. Підніміть пальці й напружте м'язи ніг! Напружте м'язи ніг – іще й іще – зніміть напруження. Напруження на вдиху, релакс на видихові.
Переходимо до мускулатури тулуба. Напружте м'язи стегон і тазу – вдих, при цьому живіт утягується й опускаються ребра. Тримайте в напрузі м'язи до втоми. Під час видиху розслабтеся. Повторіть.
Переходимо до мускулатури плечового пояса. Підніміть плечі якнайвище, напружте їх, тільки плечі, - відпочиньте на видиху. Напруження, релакс.
Закиньте голову назад до почуття напруги – на видиху опустіть голову на груди. Ще раз.
Тепер - руки. Стисніть кисті в кулаки. Відпочиньте. Напружте м'язи рук. Розслабтеся.
Заплющте очі, стисніть губи, стисніть зуби – розгладьте ваше обличчя.
2 часина комплексу
Тепер уся ваша мускулатура розслаблена, очі заплющені. Уважно внутрішнім поглядом перегляньте всі групи м'язів. Ваші ноги, тулуб, плечі, руки, обличчя — усі м'язи тіла приємно розслаблені.
Ви відпочиваєте.
Ви відчуваєте приємне відчуття спокою.
Ви спокійні, абсолютно спокійні.
У вас гарний настрій.
Ви спокійні й упевнені у собі.
Побудьте в цьому приємному стані спокою.
3 частина комплексу
Ви добре відпочили. Настав час відновити активність мускулатури. Дихайте, зосередившись на вдиху. Вдих — видих. Я буду рахувати від 10 до 0, і з кожною цифрою почуття свіжості й бадьорості стане охоплювати вас усе більше й більше.
Піднімаючи носки, напружте м'язи ніг на вдиху. Видих. Порухайте ногами. Ви відчуваєте сили у ногах. Десять.
З невеликим зусиллям напружте м'язи стегон і тазу. Хвиля свіжості охопила весь ваш тулуб. Прогніться. Дев'ять.
Із задоволенням знизайте плечима. Ще раз. У плечах — відчуття бадьорості й свіжості. Знизайте плечима ще. Вісім.
Зробіть кілька рухів головою вгору-вниз, ліворуч-праворуч. Приємне відчуття м'язів тіла, що рухаються. Сім.
Порухайте руками, злегка стисніть кисті в кулаки. Шість.
Напружте губи, зуби. Оживіть м'язи обличчя. П'ять.
Усе ваше тіло відчуває потребу в русі. Ви бадьорі й повні сил. Зробіть розминальні рухи всіма частинами тіла. Чотири.
Усе ваше тіло наповнене свіжістю. Три.
Підведіться, станьте навшпиньки. Два.
Потягніться руками уверх. Один.
Усміхніться, розплющте очі. Нуль.
Як ви почуваєтеся? Поділімося враженнями.
2. Жестові етюди
Мета: навчитися кращого розуміння учасників групи, передачі своїх думок, почуттів і дій жестами, тренування спостережливості; розвитку фантазії.
Насамперед, керівник групи пояснює підліткам, що жест — це важливий знак спілкування. Він допомагає точніше зрозуміти мовця. Кожен учасник групи одержує завдання передати жестами, без допомоги міміки й мови, певну ситуацію.
Так, один учасник групи показує жестами закінчену ситуацію, включаючи в неї інших членів групи (наприклад, відкриває кран, миє руки, набирає воду в долоні й передає її по колу, закриває кран, отримує залишки води з іншого кінця, струшує руки). Інші учасники групи показують свої ситуації.
Наступне завдання — показати колір жестом. Кожен учасник по черзі зображує свій улюблений колір жестами, а всі інші відгадують. При цьому не можна показувати на предмети подібного кольору.
3. Бесіда „Наші страхи”
Психолог запитує школярів, які емоції для них неприємні. Підлітки перелічують негативні емоції і якщо не називають страх, психолог нагадує учням про нього. Коротко обговорюються особливості емоційного стану, фізіологічні відчуття, що виникають під час страху (пришвидшення серцебиття, мурашки по тілу тощо). Усі разом згадують фразеологізми, пов'язані з почуттям страху.
4. Малювання на тему „Мій страх”
Після бесіди психолог просить дітей подумати, чого вони більше за все бояться, й намалювати свій страх. Це може бути абстрактний малюнок або зображення конкретного об'єкта страху, тривоги школяра. Коли виконання малюнків довершене, підлітки по черзі коротко пояснюють, чого вони бояться й що вони зобразили. Після цього керівник групи пропонує школярам розірвати аркуш із малюнком на дрібні шматочки і говорить про те, що тепер кожен із них переміг свій страх, що їхнього страху більше не існує, тому що розірвані аркуші потраплять у кошик зі сміттям, будуть спалені й від страхів нічого не залишиться.
5. Вправа „Слухаємо себе”
6. Вправа „Подаруй усмішку”
Заняття 7
1. Релаксаційний комплекс „Контраст”
2. Вправа „Міміка і стан людини”
Мета: навчити виражати свій внутрішній стан мімікою та розуміти її.
Насамперед варто зупинитися на тому, що рухи м'язів обличчя, які виражають внутрішній душевний стан, називаються мімікою. Міміка — важливий елемент спілкування людей.
Далі пропонують зобразити мімікою такі емоції:
Радість, гнів;
презирство, прагнення йти на контакт;
страждання, байдужість;
страх, іронія;
подив, тріумф;
радість, збурення;
спокій, стримане роздратування.
А тепер вправа у парах. Один із учасників виражатиме згоду або протест, вимовляючи подумки тільки „так” чи „ні”.
А партнер повинен якнайшвидше визначити, яке саме слово з двох було вимовлено подумки. Виграє той, кого правильно зрозуміли, і той, хто вгадав.
Визначити, що подумки каже партнер („так” чи „ні”), нескладно.
Коли ми кажемо „так”, то „так” говорить усе наше тіло. Воно розслаблюється, що видно з рухів м'язів обличчя й рук.
3. Рухлива гра „Жучок”
Мета: діагностика ієрархії групових взаємин і рівня самооцінки; розвиток стриманості, самоконтролю.
Школярі вишикувалися, утворивши невелике півколо. У центрі, спиною до інших учасників, стоїть ведучий, обхопивши руками свої плечі й виставивши одну руку долонею в бік учасників. Хтось із учнів торкається долоні ведучого, який повертається й намагається відгадати (за невербальними ознаками: міміка обличчя, рухи, жести тощо), хто доторкнувся до його руки. Якщо ведучий угадав, той, хто торкався його руки, стає ведучим.
Психолог звертає увагу школярів і ведучого на невербальні ознаки, що можуть видати людину, яка доторкнулася до руки ведучого. Людина може бути надто напруженою або, навпаки, робити вигляд, що їй усе байдуже.
Гра також допомагає діагностувати ієрархію групових взаємин і рівень самооцінки: так, лідери щоразу прагнуть доторкнутися до долоні ведучого; школярі з низькою самооцінкою торкаються до ведучого або надто рідко, або взагалі не торкаються. Гра також сприяє розвиткові стриманості, виробленню самоконтролю в підлітків.
4. Вправа „Продовж речення”
Мета: збирання додаткової діагностичної інформації й матеріалу для корекційно-формуючої роботи.
Підліткам пропонується продовжити речення першими-ліпшими фразами, що спадають на думку. На аркуші паперу школярі записують тільки продовження наступних фраз:
Більше за все я боюся... Мене засмучує... Я серджуся, коли...
З відповідей можна судити про здатності школяра до рефлексії власних переживань. Відповідь «Не знаю» свідчить про недостатній розвиток цієї здатності або, можливо, про високу її значущість, або про проблему, яку викликає страх.
5. Вправа „Слухаємо себе”
6. Вправа „Подаруй усмішку”
Заняття 8
1. Релаксаційний комплекс „Скафандр”
Мета: опанування прийомів розслаблення ваги. Стан відпочинку в аутотренінгу настає під час видиху. Так улаштована дихальна система людини: на вдиху дихальна система скорочує мускулатуру, на видиху — розслаблює. Тому в момент видиху розслаблення завжди буде більш повним і глибоким. Найбільший ефект має так званий вечірній вдих — видих.
1 частина комплексу.
Сядьте зручно на стілець (поза нудьгуючих). Заплющте очі. Дихаємо вечірнім подихом. Акцент на видиху. Зосередьтеся на відчутті розслаблення під час видиху.
Уявіть собі, що ви знаходитеся в зручному скафандрі. З кожним видихом ви наповнюєте його теплим важким повітрям, як насосом.
Увага — на ноги. З кожним видихом усе більше теплого повітря йде до ніг і там залишається. Приємна вага тягне вас до землі.
Спочатку теплими й важкими стають стопи. (Аналогічно під команди керівника викликається почуття тепла й ваги в усьому тілі.)
2 частина комплексу.
Ваш скафандр наповнений теплим важким повітрям.
Вам приємно відчувати тепло і розслаблюючу вагу.
Ви відпочиваєте.
Ви спокійні, абсолютно спокійні.
Ви упевнені в собі.
Ви вмієте володіти собою.
Вас оточують друзі.
Насолоджуйтеся вашим станом спокою та впевненості.
3 частина комплексу.
Настав час знімати скафандр. Дихаємо, роблячи акцент на вдиху.
З кожним видихом ви звільнятиметеся від скафандру. Я рахую від 10 до 0.
Зосередьтеся на ногах. На вдиху звільніть стопи, гомілки, верхню частину ніг. Свіже прохолодне повітря обвіює ваші ноги й піднімається уверх до тулуба. Десять. (Під аналогічні команди керівника знімається скафандр із тулуба — дев'ять, плечей — вісім, шиї — сім, голови — шість, обличчя — п'ять, рук — чотири.)
Ви майже невагомі. Вас буквально тягне вгору — три. Підведіться, підтягніться вгору — два. Усміхніться — один — і розплющте очі — нуль.
2. Вправа „На кого б я перетворився в чарівній країні”
Мета: складання психологічного портрета учасників групи (заперечення або приписування ними рис свого характеру).
Підлітків просять подумати, на кого хотів би перетворитися кожен із них, якби був чарівником. Частіше це буває тварина. Відповідь „Ні на кого”, „Хочу залишитися самим собою” свідчить про задоволеність собою, самосприйняття. Учасники групи змальовують обрану ними тварину й коротко описують, де ця тварина живе, чим харчується, чим подобається школяреві. Як розминку можна запропонувати учням зобразити свою тварину, її зовнішній вигляд, рухи й ходу.
3. Вправа „Шосте відчуття”
Мета: перевірка ступеня єдності та згуртованості групи. Учасникам групи пропонують відповісти на запитання, але не від себе, а ніби від усіх учасників групи, тобто так, як, на їхню думку, відповіла більшість учасників групи. Відповіді школярі повинні мовчки записувати, не називаючи ніяких варіантів уголос. Пропоновані запитання:
Який у більшості учасників групи улюблений день тижня?
Яка улюблена пора року?
Яке улюблене число?
Яку геометричну фігуру вибрала б група?
Що хотіли б робити учасники групи в даний момент?
Потрібно записати або намалювати тільки одну відповідь на запитання. Потім керівник знову зачитує запитання, а школярі підносять руки в тому випадку, якщо пролунали їхні відповіді. Найбільша кількість однакових відповідей на запитання вважається думкою групи. Перевага даного завдання в тому, що підлітки одразу отримують інформацію про ступінь розвитку в них шостого відчуття.
4. Вправа «Допоможи виправитися»
Мета: самоаналіз якостей людини й самовиховання.
Напишіть на аркуші принаймні три якості, які варто було б виправити.
Тепер кожному учасникові групи скажемо, які якості в ньому нам не дуже подобаються і які хотілося б, щоб виправили.
А тепер порівняємо результати та обговоримо їх. Вправа має бути виконана в досить м'якій формі, щоб не образити жодного з учасників групи, щоб у кожного школяра виникло бажання виправити свої вади і стати кращим.
5. Вправа «Непотрібне продихайте»
Мета: розслаблення, зняття скутості і тривожності. За поганим настроєм, непевністю, безпідставною тривогою та страхами ховаються, як правило, невидимі зовні напруження гортані, глотки, діафрагми й черевного пресу. Ви не можете зняти це прямим розслабленням м'язів, але тут можуть допомогти спеціальні дихальні вправи.
Щоб продихати гнів, страх й інші емоції, виконайте „собачу дихання”. Кілька хвилин такого дихання – і непотрібні емоції зникають. Іноді цього не вистачає, тоді потрібно додати вібрацій на вдиху. Зробіть кілька повних вдихів і видихів, потім затримайте повітря на вдиху та зробіть до десяти рухів діафрагмою. Відбувається масаж внутрішніх органів і спадає напруження там, де іншим шляхом домогтися розслаблення не вдається.
6. Вправа „Слухаємо себе”
7. Права „Подаруй усмішку”
КОРЕКЦІЙНИЙ ЕТАП
Мета: зниження рівня агресивності; опанування прийомів і Федотів самоконтролю та саморегуляції; опанування способів взаємодії з людьми.
Корекційна робота з даною категорією дітей повинна проводитися в трьох паралельних напрямках:
1. Робота психолога з групою.
Ця робота проводиться в трьох напрямках: 1) робота з гнівом, навчання агресивних дітей прийнятним способам вираження гніву; 2) навчання дітей навичкам розпізнавання і контролю, умінню володіти собою в ситуаціях, що провокують вибухи гніву; 3) формування здатності до емпатії, довіри, співчуття, співпереживання.
2. Робота з учителями.
3. Робота з батьками.
Заняття 9.
Мета: навчання агресивних дітей прийнятним способам вираження гніву.
1. Релаксаційний комплекс „Скафандр”
2. Вправа „Два барани”
Мета: зняти невербальну агресію, надати дитині можливість „легальним образом” виплеснути гнів, зняти зайву емоційну і м’язову напругу, направити енергію дітей у потрібне русло.
Діти розбиваються на пари, зачитується текст: „Рано два барани зустрілися на мосту”. Учасники гри, широко розставивши ноги, схиливши вперед тулуб, упираються долонями і чолами друг у друга. Задача – протистояти однин одному, не зрушуючи з місця, як можна довше.
3. Вправа „Обзивалки”.
Мета: зняти вербальну агресію, допомогти дітям виплеснути гнів у прийнятній формі.
Дітям говорять: „передаючи м’яч по колу, давайте називати один одного різними необразливими словами. Кожне звернення повинно починатися з слів: „А ти ... морквина!” Пам’ятайте, що це гра, тому ображатися один на одного не будемо. І заключному колі обов'язково варто сказати своєму сусіду що не будь приємне.
4. Права „Малюємо злість”
Учасникам пропонується намалювати на аркушах паперу свою злість так як її уявляють, а потім знищити малюнок і висвободити свою злість.
5. Вправа „Кричальний мішечок”
Беремо зшитий мішечок. Кожна бажаюча дитина може підійти до „Кричального мішечка” і якнайгучніше прокричати в нього. У такий спосіб вона рятується від свого гніву під час заняття. Мішечок закривають. Наприкінці заняття діти з жартами і сміхом залишають зміст „Мішечка” учителю напам’ять.
6. Вправа „Комплімент по колу”.
Заняття 10
Мета: навчання дітей навичкам розпізнавання і контролю, умінню володіти собою в ситуаціях, що провокують вибухи гніву.
1. Релаксаційний комплекс „На березі моря”.
2. Вправа „Сніжки”.
Діти роблять сніжки з газет. Смужка ділить кімнату на двоє. Діти перекидають сніжки в протилежне поле. Завдання найбільше перекинути сніжок за 1 хв., за 3 хв.
3. Вправа „Порви газету”.
Мета: зняти вербальну агресію.
Завдання порвати товсту газету.
4. Вправа „Битися бататами”.
Мета: зняти вербальну агресію.
Спеціально зшиті батати. Діти розігрують уявлений „бій” бататами друг з другом.
5. Вправа „А ну, голосніше!”
Мета: зняти вербальну агресію.
Учасникам пропонується сісти і заплющити очі. За сигналом „Починаємо”, - всі висловлюють незадоволення ситуацією. Це треба робити одночасно і якомога голосніше. Як тільки крики почнуть стихати ведучий наказує: „Розплющте очі! А тепер повторіть свої слова, дивлячись в очі один одному”. Обговорення ситуації.
6. Вправа „Усмішка по колу”
Заняття 11.
Мета: навчання дітей розпізнавати і контролювати собою в ситуаціях, що провокують вибухи гніву.
1. Релаксаційний комплекс „Я сам”
2. Гра „Камінець у черевичку”
Діти сидять у колі. Дітей запитують: „Чи було так, що у ваш черевик попадав камінець?”. По колу всі діляться своїми враженнями. Всі відповіді зводяться до наступного: „Спочатку камінець не дуже заважає, але поступово наростає біль і незручність, може з'явитися ранка чи мозоль. і тоді, навіть якщо дуже не хочеться, нам доводиться знімати черевик і витрушувати камінець”. Далі запитує дітей: „Чи бувало так, що ви так і не витрушували камінець, а повертаючись додому, просто знімали черевики?” Діти відповідають, що і таке вже бувало. Тоді в нозі, що звільнилась від черевика біль стихав. Але ранком, засунувши ногу в черевик, ми раптом відчували гострий біль, стикнувшись з нещасливим камінцем. Біль причому сильніший ніж попередній.
Дітям розповідається: „Коли ми сердимось, чимось стурбовані, нами це сприймається як маленький камінець у черевику. Якщо ми відразу ж відчуємо незручність, витягнемо його, то нога залишиться непошкодженою. Якщо залишимо камінець на місці, то в нас виникнуть проблеми. Тому всім людям – і дорослим і дітям – корисно говорити про свої проблеми відразу. Давайте домовимось, якщо хто з вас скаже: „У мене камінець у черевику”, ми усі відразу зрозуміємо, що вам щось заважає, і зможемо поговорити про це.
3. Гра „Тух-тиби-дух”
Мета: зняття негативних настроїв і відновлення сил.
„Я повідаю вам, по секрету, особливе слово. Це чарівне заклинання проти поганого настрою. Щоб воно подіяло необхідно зробити наступне. Зараз ви почнете ходити по кімнаті, ні з ким не розмовляючи. Як тільки вам захочеться поговорити, зупиніться напроти одного з учасників, подивіться йому в очі і тричі сердито вимовте чарівне слово: „Тух-тиби-дух”. Потім продовжуйте ходити по кімнаті.”
У цій грі закладений комічний парадокс.
4. Гра „Жужа”
Мета: навчити агресивних дітей бути менш уразливими, дати їм можливість подивитися на себе очима навколишніх, побувати на місці того, кого вони самі кривдять.
„Жужа” сидить на стільці з рушником у руках. Всі інші бігають навколо, дражнять, доторкаються до неї, „Жужа” терпить, але коли їй усе це набридло, підхоплюється і починає ганятися за кривдниками, намагаючись піймати того, хто скривдив її більше за усіх, він і буде „Жужою”.
5. Вправа „Посварились і помирились”
Мета: навчитись виражати агресію та дружні стосунки.
Двоє дітей спочатку зображають дітей, які посварилися.
Потім показують дітей, що помирилися.
6. Вправа „Усмішка по колу”
Заняття 12
Мета: формування здатності до емпатії, довіри, співчуття, співпереживання.
1. Релаксаційний комплекс „Слухаємо себе”.
2. Вправа „Попроси іграшку” (вербальний варіант)
Мета: навчити дітей ефективним способам спілкування.
Група поділяється на пари, один з учасників пари бере в руки який-небудь предмет, наприклад, іграшку. Інший учасник повинен попросити цей предмет.
Інструкція: „Підбираючи потрібні слова, постарайтеся попросити іграшку так, щоб тобі її віддали”.
3. Вправа „Дракон”.
Мета: допомогти дітям відчути себе частиною колективу.
Граючі стають в лінію, тримаючи за плечі один одного. Перший учасник – „голова”, останній – „хвіст”. „Голова” повинна дотягтися до „хвоста” і доторкнутися до нього. „тіло” дракона нерозривно. Як тільки „голова” схопила „хвіст”, вона стає „хвостом”.
4. Гра „Очі в очі”.
Мета: розвивати в дітях почуття емпатії, настроїти на спокійний лад.
„Діти, візьміться за руки зі своїм сусідом. Дивіться один одному тільки у вічі і, почуваючи руки, спробуйте мовчки передати різні стани: „я сумую”, „я розсерджений” і т.д.
5. Вправа „Угадай емоцію”
Мета: навчити дітей розпізнавати різні емоційні стани.
Один з учасників групи повертається спиною до інших. Ведучий показує тим, хто залишився картку з зображенням емоційного стану. Учасники зображають цей емоційний стан, не вимовляючи ніяких звуків. Потім тому, хто стоїть спиною до останніх, пропонують повернутися, і вгадати, який емоційний стан вони зображають.
6. Гра „Усмішка по колу”
Заняття 13
Мета: формування адекватних форм поведінки, усвідомлення своєї поведінки.
1. Вправа „Спілкування з агресивним співрозмовником”.
Учасники групи діляться на пари. Один партнер виконує роль обвинувача. Він висловлює претензії своєму співрозмовникові. Наприклад: „Ти завжди запізнюєшся на зустрічі”. Завдання співрозмовника – відповісти, використовуючи один із видів активного слухання, і з'ясувати, чим викликана агресивна позиція іншої людини. Забороняється пояснювати, виправдовуватися та звинувачувати.
2. Вправа "Я не люблю".
Учасники групи беруться за руки парами і говорять по черзі один одному про те, що вони не люблять.
3. Вправа "Заборона казати "ні"".
Один з учасників ставить іншому запитання, на яке не можна дати ствердливої відповіді. Інший повинен висловити свою незгоду таким чином, щоб не застосовувати "ні".
4. Вправа "Грабіжник"
Інструкція: "Уявіть собі, що на вас нападає грабіжник, але єдина ваша зброя - це слово. Що ви можете одразу відповісти йому? Отже, ділимося на пари і розігруємо таку ситуацію: один - грабіжник, а інший жертва. Обговорення, демонстрація результатів.
Вправа 5. Рольове програмування ситуації "Привіт, приятелю!"
Учасники сідають у коло. Їм слід по черзі привітатися з кожним учасником гри, обов'язково підкреслюючи при цьому індивідуальність партнера, називаючи властиві йому риси характеру.
Обговорення.
6. Вправа "Леви"
Дітям говорять: "Уявіть собі, що всі ми - леви, велика лев'яча сім’я. Давайте влаштуємо змагання, хто голосніше загарчить. За моєю командою починаємо". Діти намагаються гарчати голосніше. Дітям показуємо, що коли вони зляться, то можуть уявити собі, що вони - леви, і голосно гарчати на свого кривдника.
7. Вправа "Комплімент по колу".
Заняття 14.
Мета: формування адекватних форм поведінки.
1. Вправа "Конфлікт у транспорті"
У класі поряд ставлять два крісла, що слугують імітацією сидінь в автобусі, але одне крісло ставлять попереду. Двоє учасників виходять за двері та отримують інструкцію: "Зараз ви зайдете в автобус. Постарайтесь сісти разом". Третій учасник сідає на одне з спарених місць, отримавши інструкцію: "Ти звільниш це місце, коли відчуєш, що хочеться це зробити". Решта учасників мають спостерігати за подіями, зробити аналіз побаченого.
2. Вправа "Аркуш за спиною"
На спину ведучому, яким стає хтось із групи, чіпляють чистий аркуш паперу. На ньому учасники групи записують слово. Завдання ведучого написати слово за пантомімою обраного ним члена групи.
3. Вправа "Подарунок - жестом"
По колу учасники групи один одному роблять подарунки на невербальному рівні - жестами показують, що саме хочуть подарувати.
Обговорення.
4. Вправа "Три бажання"
Дітям пропонується подумати і записати відповіді на запитання, які три бажання загадав би ти, якщо тобі пощастило впіймати золоту рибку".
Діти по черзі розповідають.
5. Етюд "Слухаємо себе".
6. Вправа "Усмішка по колу".
ЕТАП ОЦІНКИ ЕФЕКТИВНОСТІ КОРЕКЦІЙНИХ ВПЛИВІВ
Мета: контроль ефективності корекційної роботи, стабілізація позитивних поведінкових реакцій.
Заключний етап корекційної роботи має на меті повторну діагностику підлітків для виявлення ступеня ефективності проведеної роботи, а також обмін враженнями учасників групи.
Заняття 15.
Проведення діагностики рівня агресивності підлітків (опитувальник Басса-Даркі).
Потім учасники сідають у коло й діляться своїми враженнями та думками про минулі заняття. Обговорюються позитивні й негативні сторони, які зміни вони внесли в життя кожного учасника. Всі дякують один одному за спільну роботу, підтримку, розуміння та співпрацю.
ЛІТЕРАТУРА
Рогов Е.Й. Настольная книга школьного психолона: Учеб. пособие. - М.: Гуман. издат. Центр "Владос", 2000.
Максименко С., Максименко К., Главник О. Адаптація дитини до школи. -К.: Мікрос-СВС, 2003.
Максименко С., Максименко К., Главник О. Емоційний розвиток дитини. -К.: Мікрос-СВС, 2003.
Гончаренко Т. Психопрофілактика. -К.: Редакції загальних газет, 2003.
Максименко С., Андрієвська В. Психологічна газета. №3-4.

РМЦ відділу освіти
Новоград-Волинської райдержадміністрації

ПСИХОПРОФІЛАКТИКА АГРЕСИВНОЇ ПОВЕДІНКИ ПІДЛІТКІВ

Практичний психолог Городницької
ЗОШ І-ІІІ ступенів
Титарева Т.В.

2006 рік

#

#